«У нас достаточно, больше нам не нужно». Так ставятся преграды для небесного света, пока мы сидим во тьме и восторгаемся воспоминаниями о том, насколько теплым и ярким был этот свет в древности. Насколько исполненным самодовольства должен быть разум человеческий, чтобы предположить, что полнота небесного света может заключаться внутри обложки какой-либо книги» (McConkie and Millet, 45).
Одним из стандартных обвинений со стороны многих антимормонов и немормонов является то, что Священные Писания завершены в лице Библии, — что ни одно другое писание не должно быть добавлено и не может быть добавлено. Например, одни антимормон написал:
Послание Церкви Иисуса Христа Святых последних дней состоит в том, что Бог продолжает говорить к человечеству через пророков. Это то же послание, которое было возвещаемо издревле. Но многие подвергают сомнению это убеждение. Множество антимормонских брошюрок было опубликовано, с целью доказать, что Джозеф Смит – лжепророк. Некоторые критики собрали списки из десятков предположительных «лжепророчеств» произнесенных Джозефом Смитом. Читати далі →
«…Однако же назывались они Нефийцами, Иаковлевцами, Иосифовцами, Зорамийцами, Ламанийцами, Лемуиловцами и Измаильтянами» (Иакова 1:13).
Несколько лет назад было проведено исследование касательно того, что потомки Легия постоянно разделялись на семь колен. Трижды в Книге Мормона упоминаются эти семь колен, причем каждый раз в строгом порядке: «Нефийцы, Иаковлевцы, Иосифовцы, Зорамийцы, Ламанийцы, Лемуиловцы и Измаильтяне» (Иак 1:13; 4Неф 1:38; Морм 1:8). Читати далі →
…Дякую, брате Ленз. Мої брати і сестри, підбиваючи підсумок цього прекрасного Дня Суботнього, я хотів би висловити вдячність за привілей бути гостем у такому приємному зібранні, за відчуття заспокійливого духу й насолоду прекрасними музикою та співом, які донесли слова одного з наших улюблених фрагментів Писання — слова, такі співзвучні тому, про що з Господньою допомогою я хотів би говорити цього вечора. Якось Алма вигукнув, що хотів би мати голос ангела, щоб звучати подібно до сурми, зупиняючи людей, що збилися зі шляху, щоб після всього зробленого синами Мосії для навернення тисяч ламанійців, царів, цариць і безлічі простих людей, вони повернулися і возз'єдналися з нефійцями. Він лише хотів зупинити наступ ламанійців; він хотів мати голос ангела, щоб сурмити їм покаяння, закликаючи наслідувати приклад їхніх братів. Але він говорить: «Але ось, я є людина, і грішу в моєму бажанні; бо я повинен бути задоволений тим, чим Господь наділив мене». І сталася війна, і це була найжахливіша з усіх воєн з часів Легія серед його дітей, і вона трапилася одразу ж після цієї прекрасної пісні.
Це були великі чоловіки, і, сидячи тут, я не міг не згадати про іншого ангела, який говорив з вами з цієї кафедри, якщо я не помиляюся, 19 грудня 1971 року. І той ангельський голос був зовсім невиразним. Часом треба було напружуватись, щоб розібрати, про що він говорив. Складна операція майже повністю позбавила цей голос здібності вимовляти слова. І мова його була така слабка, що Перше Президентство навіть було проти його приїзду, але це був його кіл і він не збирався пропустити освячення цієї прекрасної будівлі центру колу. І він приїхав сюди після того, як його горло перенесло кобальт, ліки та інше. Він говорив, напружуючи всі свої сили, і серце його було надто слабким, що висидіти цілий вечір. Ви б ніколи не дізналися про це — він здавався таким живим та енергійним, він так викладався у спілкуванні. Він би просто ніколи... [дефект плівки] ...Я говорив з президентом Лідом і президентом... [дефект плівки] ...і вони розповіли мені про деякі, на мою думку, прекрасні і хвилюючі речі, що відбувалися тут за сценою — коли цей прекрасний чоловік думав, що приїхав попрощатися, що то кінець. Він виїжджав звідси на операцію на відкритому серці, майже втратив голос, і коли йому сказали, що він, можливо, ще послужить Господу як пророк, він сказав: «Ні, ні, брат Лі наступний, і він житиме довго і переживе всіх нас, старших апостолів». Через три роки цей ангельський голос буде покликаний промовляти кожній нації, кожному коліну, мові та народу у якості Президента Церкви Ісуса Христа Святих Останніх Днів. Він виріс у цій долині. У нього ваш дух, і ви були благословенням для нього, а він — для вас, і я вшановую ім'я президента Кімбола цього вечора за його голос, який став для цього покоління одним з найефективніших закликів до покаяння.
Президент Спенсер У. Кімбол
Я мимоволі посміхаюся, дивлячись на моїх студентів у ті дні, коли президент Кімбол приїжджає до Університету Бригама Янга. Вони не можуть дочекатися. Їм хочеться втекти із занять, щоб забити містечко. Коли він виступає в Університеті, охочих потрапити завжди збирається тисячі на дві більше, ніж може вмістити зал Мерріотт-Центру. Кожен хоче зайняти сидіння, щоб потім не штовхатися у проходах. Я гадаю, що інспектор пожежного нагляду на цих зборах не був жодного разу. Напевно, він слухає їх по радіо, щоб нікого не бентежити своєю появою. Але як би там не було, спостерігати за цим цікаво; вони йдуть з ентузіазмом, вони хочуть почути пророка. Вони люблять брата Кімбола, і, з'являючись, він вітає студентів, і в русі його руки стільки доброзичливості до них, і ось він починає говорити про… [дефект плівки] чудо прощення. Я ніколи не рахував, скільки різновидів гріха йому відомі. Я не думаю, що він що-небудь забув. І дивно, що діється з вами. Усі люблять слухати про євангелію. Я теж. Особливо приємно слухати про покаяння. Нам би тільки не вдаватися до деталей! В цілому це красива тема, але коли ви починаєте дослухатися до слів пророка, що відкриває погляду елементи падіння суспільної моралі, і наруги над святими речами, і всього іншого, що відбувається в нашому житті, ви починаєте перейматися свідомістю того, що ми й справді недосконалі людські істоти, і хоча ми щось і робимо добре, у нашому серці є маса того, що вимагає найпильнішої уваги.
Я відзначив це для себе і сказав своїм студентам: «Господи, якими ж серйозними ви розходилися тоді додому після зборів! Яким спокоєм звучав ваш «амінь». Але все це завдяки тому, що він зачепив їх, і наші люди стають сильнішими, духовнішими, завдяки голосу цього ангела, ніби й не було у нього операції на голосових зв'язках у Нью-Йорку. Одні з лікарів тоді сказали: «Не турбуйтеся про це, це трохи незручно, коли зникає голос, але ми знайдемо щось на заміну. Не така вже це і трагедія». Він подивився на лікаря і сказав: «Доктор, як би вам сподобалося, якби ви втратили руки?» І хірург сказав: «Вибачте, вибачте мені. Це велика втрата. Ми зробимо все, що в наших силах, щоб урятувати ваш голос». На конференції у жовтні, особливо на одній сесії (здається, це була недільна ранкова), я помітив, як він напружує голос, як йому ледве вистачає сил змусити працювати свій мовний апарат. Господи, Господи, як ми молилися за нього, як благали Бога дати йому сил завершити цю конференцію та жити далі. Яким солодким був дух тих молитов…
Сьогодні ввечері я хочу поділитися з вами деякими речами — прекрасними, сильними і майже втраченими Церквою, тими речами, з якими президент Кімбол познайомив нас на зборах священства суботнім вечором другого квітня. Є багато глибоких і прекрасних речей, відновлених разом із євангелією, які не обговорюються. І іноді, коли про них починають згадувати, ми чуємо: "Ну чому Брати не говорять про це докладніше?" Розумієте, як правило, Брати, які виступають на конференціях, розмовляють зі світом. Якби ви послухали Братів у тісному колі священства, як того суботнього вечора, ви почули б ці речі. І ми починаємо чути все частіше та частіше. І якби ви як місіонери зустрілися з кимось із Вищої влади Церкви, вам відкрилися б великі і глибокі істини євангелії, про які Брати зазвичай не говорять, звертаючись до світу.
"Гефсиманія", Адам Абрамз
Вони дуже святі, і Президент Кімбол познайомив нас з однією з цих істин того квітневого вечора. Що ж, сьогодні ввечері я лише хотів би додати до цього свої коментарі, дуже короткі, оскільки ця тема є повнотою заснування Великодня. Про це ніколи не йдеться — ми просто не говоримо про такі речі. Ми єдині, хто знає про це. Принаймні ми єдиний народ, який має книгу, яка говорить про це. І ми в Церкві майже втратили цей компонент вчення. Я був глибоко вражений, коли брат Кімбол познайомив нас із цим. Він сказав: “Чи знаєте, я хочу, щоб ви зрозуміли: у цьому житті ми діємо у священстві, маючи лише дуже обмежені повноваження. Є багато обрядів, які ми ще маємо отримати — у наступному світі. І одним із них буде таїнство воскресіння. Нам не дозволено виконувати це обряд тут, але це — обряд священства. Ми отримаємо його там.
Там, у наступному житті, увійшовши у воскрешені тіла, ми також опануємо таїнство народження духовних дітей — те, над чим ми не владні і що не здатні робити тут. Ми можемо народжувати фізичні тіла, але не духовні». Далі він перейшов до теми, яка, я впевнений, для стороннього вуха пролунала б дивно. Він тоді сказав: "Ви зможете мати доступ до розумів у Всесвіті і організовувати їх, і створювати планети, і творити царства". Ця доктрина настільки прекрасна, що варта того, щоб зупинитися на ній докладніше. Якщо ми зрозуміємо цей принцип, це допоможе нам побачити, чому Спокута була необхідна. Я не знаю, чи це турбує вас, але ще хлопчиком (ми жили тоді в Канаді) я питав вчителів, які описують на заняттях недільної школи жахливі страждання Ісуса на хресті: «Хто хотів цього? Навіщо були потрібні всі ці страждання? Всі говорять про всі ці страждання, але для чого вони були потрібні? Кого вони мали задовольнити?» І мої вчителі казали: «Ну, це для того, щоб задовольнити Небесного Батька». Однак ця відповідь була поганою навіть для мого по-дитячому сформульованого запитання. Мені думалося так: якщо Небесний Батько хотів, щоб ми приходили на цю землю, то Йому було б достатньо сказати кожному, хто покаявся: «Ласкаво просимо додому, ти намагався як міг». Навіщо Небесам потрібні всі ці страждання? Все своє життя принаймні до того, як я відправився на місію, я ставив ці запитання.
Якось ми їхали разом із Президентом Уїдсоу, який тоді ніс відповідальність за всі європейські місії. Коли мене покликали на місію, мені було лише 17 років. Я тоді подумав: «Це мій шанс поставити братові Уїдсоу всі ці питання, які сидять у голові з дитинства». І я запитав його: «Чому Ісус мав страждати на хресті?» Він сказав: Хто порадив вам запитати мене про це? І я сказав: "Ну, просто мене завжди це цікавило, ніхто мені нічого не радив, просто мені завжди хотілося дізнатися про це". Він сказав: "Це особисто ваше питання?" Я сказав: "Так". Я вже почав переживати, чи не порушив я якесь місіонерське правило!
Він сказав: «Якщо це ваше запитання, я відповім. Це — найглибше питання в Євангелії Ісуса Христа, і відповідати на нього не слід, якщо людина спершу не виявить зацікавленості в знаходженні відповіді, інакше вона просто пропустить відповідь повз вуха». Він і каже мені: "Я скажу вам, де почати вивчати і де читати".
Я так і зробив, як він сказав. У мене почала складатися картина, і все це містилося, головним чином, у Книзі Мормона. Майже все було в Книзі Мормона. Я добре попрацював над нею, і до кінця моєї місії, як мені здавалося, я вже добре в цьому розбирався. Мені випала можливість знову звернутися до брата Уїдсоу, і я запитав: "Чи можу я прозвітувати перед вами про мої дослідження Спокути?" "Так, - сказав він, - можете, я слухаю вас". Я висловився. "Знаєте, — сказав він, — вам потрібно знайти ще чотири місця в Писаннях, і вони відкриють вам те й те, а також те й те".
"О! - сказав я, - це чудово! Я витратив стільки часу на пошуки. Я дуже радий, що запитав вас. Де ці місця?" Він сказав: "Я не хочу забирати у вас те радісне потрясіння, яке ви зазнаєте, знайшовши їх!" Я запитав: "Президент Уїдсоу, ви хочете сказати, що мені доведеться самостійно відкопати їх?" Він відповів: "Я дам вам приблизну адресу. Перше місце знаходиться в першій половині Учення і Завітів, а друге — у середині Книги Мормона…" Він назвав усі місця настільки приблизно, що, по суті, це було посиланням на всі Писання нашої Церкви. Мені знадобилося сім років, щоб знайти їх усі, і я справді відчув радісне потрясіння, коли врешті-решт знайшов їх, і тоді брат Уїдсоу сказав: "Так, тепер це повна картина". Яке це було проникливе почуття! Спільною ж темою і підставою цього було те, про що Президент Кімбол говорив на зборах священства. Він прямо не асоціював це зі Спокутою і логічно не прив'язувався до нього, але те, про що він говорив, було самим фундаментом Спокути.
Про це не пишеться надто часто у церковній літературі, і якщо у вас є на чому писати, я дам вам усі посилання, щоб ви могли заощадити сім років свого життя. Хоча, якби ви самі знайшли все, це було б набагато цінніше для вас, ніж просто сказати: "Тепер я знаю, де це!" Вчитуйтесь буквально у кожний вірш! І ви почнете бачити, який чудовий океан, лавина, справжній водоспад істини виливаються на святих у ці останні дні. А ми пропускаємо між пальцями стільки істин і не цінуємо того, що стоїть за ними!
Отже, перш за все, 2 Нефій 2:14, і тут ми читаємо: патріарх Легій каже, що все у всесвіті зроблено з двох категорій речей (звідси наша концепція будівельних блоків) — те, що діє, і те, що підлягає дії. Ваше наступне посилання — УЗ 93:29. Те, що діє, називається вічними розумами — саме в множині! — Вічні розуми. Наступне посилання — УЗ 93:30. Ці розуми незалежні і діють своєю волею. Їх не примушують, і Небеса служать їм, допоки ті не підкоряються. Вони нічого не роблять, не будучи самі готові до цього. Зовсім як ми. І наш Небесний Батько побудував весь Всесвіт з цих елементів дії. Розум — ось енергетичний чинник всесвіту, і він діє лише в тому напрямку, в якому сам забажає, і настільки швидко, наскільки сам того бажає.
Далі — Авраам 3:19. Ці розуми відрізняються за ступенями — від найнижчого до найвищого, і найвищий розум самого Бога, а ми займаємо проміжне положення. Деякі розуми призначені в елементарні частинки, деякі — у форми рослинного життя, а тим, які були розумами дуже особливими, чудовими, розумами екстра-класу, були дані тіла на образ Його, і ці розуми — ви. Ви дуже, дуже особливі створіння. Джозеф Сміт описує це в Документальній історії Церкви, у томі 4, на сторінці 519. Він каже: “І я пояснив членам Кворуму Дванадцятьох та їхнім дружинам вчення про вічний прогрес розумів”. Але він не каже нам, що це було за пояснення. Тож вам доведеться звернутися до Бригама Янга, Парлі П. Пратта та Хібера С. Кімбола. І вони пояснять те, що він їм пояснив. Але це вчення вони одержали від нього.
"Вповноважені", Глен Хопкінсон
Ваше наступне посилання — УЗ 93:33. Те, що підлягає дії, називається вічним елементом. Це і є те, що ми називаємо матерією, тонкий елемент — це дух, а грубіша — це наша фізична матерія. Отже, це все матерія, але вона існує на двох планах. Це як лід та вода. Насправді ж це одне й те саме, але в різних якостях. Ви можете уявити різницю між духом і матерією через цю метафору. І ось ключ до... [зупинка плівки] ...і таким чином, все складається зі з'єднаних між собою розуму та матерії. Це — будівельні блоки всесвіту.
Авраам 4:10, 12, 18 та Геламан 12:8-9. І якщо ви вчений, і вчений видатний, ця інформація не залишить вас байдужим, тому що наші найпросунутіші вчені-практики в галузі надточних досліджень нещодавно підтвердили, що це правда. Вони кажуть, що матерія не діє механічно, що вона має, за визначенням французького філософа Бергсена, елемент особистісного розуму. Він може розрізняти, може вибирати, не завжди робить те, що наказують правила. Деякі з цих маленьких елементів мають такий самий дратівливий характер, як у нас з вами. Ви тільки уявіть собі — вони блукають там, де їм заманеться! Для їхньої сукупності, скажете ви, діють закони хімії. Так, для їхніх сукупностей діють, але ви тільки подивіться на кожного з них окремо, — та вони ж просто хитаються, де завгодно! Роберт Мулліган сказав про це прямо: "Якби всі елементи були слухняні всім законам хімії, ви б ніколи не померли". У нашій плоті відбувається бунт! Можливо, ви чули про "насіння смерті". Це вони й є. Але за Божим наказом елемент, який прийнів у себе призначений йому розум, кориться Божому наказу. Ви хочете пересунути гору? Скажіть їй: "Пересунься!" Відповіддю буде: "Слухаюсь!" І вони пересунуться, якщо накаже Бог або Його священство, яке має на це санкцію. Коли Бог наказує, ці розуми, які перебувають в елементах, коряться. Це в Книзі Якова 4:6 та у 1-му Нефії 20:13.
А тепер послухайте, що каже з цього приводу Бригам Янг: "Життя, або розум, є у всій матерії у всій протяжності всіх вічностей. Життя, чи розум, є у камені, у піску, у воді, повітрі, — коротше кажучи, у кожній структурі, у кожній організації матерії — твердій, рідкій чи газоподібній. Частка взаємодіє з часткою. Тепер нашому дивовижному погляду відкривається видіння чуда Божого сотворіння. Він виходить у зовнішню темряву неорганізованих розумів і неорганізованих частинок стихії і з'єднує їх, так що в крихітні елементи призначаються розуми, і тепер ви можете наказати їм з'єднуватися певним чином. Господь каже: "Я дав їм усім певні структури, і це буде законом, за яким вони діятимуть".
Бог каже, і вони коряться. Все, що існує, зроблено з того, що діє, і того, що підлягає дії. Тепер ми знаємо, як вони називаються, і Президент Кімбол сказав: “І в наступному світі ми матимемо доступ до цих розумів, щоб організовувати наші власні великі системи”. Наш Небесний Батько каже: Чи знаєте ви, що робить мене Богом? Якщо бажаєте, запишіть. Джерело Божої влади — це в УЗ 29:36. Це там і в деяких інших місцях, Мойсея 4:1, 4.
Він говорить про джерело Своєї влади, про те, що робить Його Богом. Що ж це за джерело, на вашу думку? Що раптово чи з часом робить живу істоту Богом? "Моя честь є Моя влада. Коли я звертаюся і говорю: «Вода, будь ласка, реорганізуйтеся у вино, у добірне вино» — немає проблем". Вони реорганізуються. Ми називаємо це дивом. А це просто ніщо інше, як слухняні розуми. Таким є Вчення.
"Рада в Небесах", Роберт Т. Барретт
А тепер, пам'ятаючи про це, — що б сталося, якби Отець порушив довіру цих розумів? Як ви думаєте, що сталося б? Жодна церква на землі не наважилася проголосити вчення, що міститься в книзі Алми, розділ 42. Жодна церква не наважилася припустити, що Бог може впасти. І наш Небесний Батько каже: “Я хочу, щоб ви знали, що я ходжу по лезу целестіального закону — невпинно, щоб підтримувати довіру і честь серед усіх, хто довіряє мені. Тому що в цьому є джерело Моєї влади".
І це дає нам нове розуміння особистості нашого Небесного Батька! Далі, в Алмі 42:18, 22, 26 він повторює це знову і знову. І у Мормона 9:19. Якби Він був у чомусь несправедливим, якби Він був свавільний, якби Він був у найменшій мірі неправдивим, Він би що?… Перестав би бути Богом! Хто посміє припустити, що може статися щось здатне похитнути владу Всемогутнього Елохима, верховного серед Богів?! Наш Небесний Батько каже: “Я хочу, щоб ви зрозуміли мене. Я ходжу за дуже строгими правилами. Я повинен діяти так, щоб користуватися їхньою довірою і не втрачати цієї довіри". Тепер Алма 34:9. Батько каже: "Помістивши вас у Друге Буття, Я повністю втратив здатність привести вас назад.
Якби це було не так, то це не враховувало б усі чинники і було б несправедливим, це було б чудернацьким, і це було б порушенням правил, за якими живе все царство. Сам по Собі я не можу самовільно та самостійно привести вас назад". Алма 34:9 — Бог Отець не може нас спасти. Дивіться, це вчення Церкви, які ми рідко розглядаємо під таким кутом зору. Але це і є зміст Великодня. Справді, сказано, що якби не було ніякого способу повернути нас у присутність Отця, і все звалилося б на плечі Отця, то через те, що Він був би не в силах повернути нас, ми б закінчили тим, що повернулися б до зовнішньої темряви разом з сатаною та його воїнствами. Ми вирушили б тим самим шляхом, що й вони, і все, що було організовано Батьком для нас, нашої землі, інших планет, на яких живуть ті, хто належить до цієї сім'ї, і всі творіння, пов'язані з нами, були б дезінтегровані і повернулися б у дезорганізованому вигляді у зовнішню темряву, звідки все прийшло. Ось що говорить цей фрагмент Писання.
І це дозволяє нам бачити, що Творіння — це не чаклунство. Несподівано для себе ми тепер можемо, наскільки нам дозволяє обмеженість нашого розуму, зрозуміти Творіння. Несподівано наш Небесний Батько бачиться нам у сто разів більш раціональним, пізнаваним, і наша вдячність зростає в міру того, як ми починаємо усвідомлювати, якою чудовою, прекрасною, сильною особистістю Він є.
2 Нефій 9:9 — тут говориться про те, що ми зрештою опинилися б разом із сатаною та його ангелами, якби не Спокута. Наш Небесний Батько зовсім не в змозі підняти і повернути в Свою присутність своїх дітей, які оступилися в процесі пізнання різниці між добром і злом, тому що Він діє відповідно до закону. Всі інші розуми сказали б: "Отче, ось вони згрішили і позбулися Твоєї слави. Вони не можуть повернутись. Згадай усі закони, які свого часу не дозволили нам стати більш просунутими. Ми не змогли стати людьми, нам були покладені менші рівні буття, пам'ятаєш? Ти сказав: «Такі закони». Ти завжди говориш про закони". Це вони потребують правосуддя і не дозволяють нам повернутися. І якби Бог спробував забрати нас назад до Себе, то, як сказано в Алмі, вони перестали б шанувати Його, і Він перестав би бути Богом. Таким є Вчення. І що нам тепер робити? Що ж нам робити?
Алма 34:11. Ніхто не може відстраждати за чужі гріхи. Це закон. Закон каже, що ніхто не може потерпати за чужі гріхи. Це закон, це те, що кажуть усі ці маленькі розуми. Це закон. Тепер давайте зупинимося та подумаємо, чому це так.
Якщо я вчинив злочин, дуже тяжкий злочин, чи зможете ви за це померти і тим самим задовольнити цю аудиторію? Ви думаєте, вам це вдасться? Хоча ми й любимо одне одного і ви скажете кожному: Ні! Не дайте вбити брата Скаузена. Я помру за брата Скаузена! Ви думаєте, у вас це вийде? Ні! Це зачепило б ваше почуття справедливості, і це зачіпає почуття справедливості всіх цих маленьких розумів, і Алма 34:11 каже, що ніхто не може померти або покарати за гріхи інших людей і представити це як прояв справедливості. Вони й висувають вимоги правосуддя, ось хто вони такі ці маленькі розуми. "Вони злочинці, вони не можуть повернутися, Батьку!" Усі бачать проблему?
А тепер – ось вам геніальне рішення! Боги знають, що ці маленькі розуми здатні на співчуття. Вони подібні до нас. Розуми здатні співчувати. Таким чином, Спокута ґрунтується не на Законі, а на Милосерді. Це в Алмі 34:15. Інакше висловлюючись, ми спробуємо якимось чином умовити ці маленькі розуми, щоб ми змогли подолати вимоги правосуддя. Яким чином? За допомогою Милосердя, Милості ми справді подолаємо вимоги правосуддя. Вони, мабуть, досягали цієї мети подібним чином з іншими сім'ями, так що це є модель.
Пам'ятаєте, коли вони обирали Спасителя і Ісус запропонував собі? Сатана сказав: "Знаєш, Батьку, все це дуже старомодно. Я маю на увазі, в цьому просто немає потреби. Ти можеш задовольнити розуми всесвіту. Потрібно просто надіти на наших дітей гамівну сорочку і привести їх у Друге Буття. Ось яку чудову ідею я вигадав. Я думаю, що заслуговую на подяку за це, тому що врятую всю сім'ю — всю людську сім'ю. Безпека гарантується. Все, про що я Тебе прошу, це щоб Сім'я зняла з себе це споконвічне вбрання — цю горезвісну «свободу вибору». Це знадобиться лише на короткий проміжок часу. Ми одягнемо на наших дітей гамівні сорочки і приведемо їх у Друге Буття. Тоді ніхто не зможе перешкодити їм. Ми приводимо їх на землю, вони отримують тіла, ми не даємо їм порушити жодного закону та повертаємо їх назад. Це так просто!"
"Ні, – каже Батько, – це не так просто. Безсумнівно, що застосувавши це, вносячи насильство до нашого вічного плану спасіння перед лицем усього всесвіту, виявивши примус у будь-якій мірі, ти посієш насіння… чого? Революції! Революції та дезінтеграції! Все, що перебуває у наших всесвітах, рухається своєю волею. Лише так можна уникнути революції".
Доземний Ісус Христос, Роберт Т. Барретт
І сатана сказав: "Тоді революцію почну я!" І він зробив це. Я не здивувався б, якби дізнався, що справжні послідовники Отця були в меншості. Величезна, незліченна більшість дотримувалася нейтралітету.
Ісус сказав: "Я зроблю так, як це завжди робилося. Ми справді зазнаємо втрат, — це правда, — але ми збережемо принцип вільної участі, як це завжди було в минулому. І я знаю, що комусь доведеться постраждати, щоб виконати ту спокуту, яка викликає появу милосердя й співчуття. Я зроблю це".
І були у нас великі розбіжності, і Одкровення каже, що збори на небесах перетворилися на війну, де ми свідчили, і ми казали одне одному: "Шлях Батька є правильним шляхом. Ні, ви не захочете застосувати примус. Якщо ви почнете примушувати, хто скаже, де закінчиться цей примус? Люцифер намагається захопити трон нашого Небесного Батька, і він хоче здобути для цього славу. На цьому напрямі на нас не чекає нічого, крім бунту та руйнування". Зрештою на нашому боці опинилося дві третини. Я не здивувався б, якби відкрилося видіння, і з'ясувалося б, що спочатку ми були в меншості. Але зрештою на нашому боці виявилося дві третини, а одна третина спокусилася на "гарантовану безпеку". Вони не захотіли піти на ризик разом із нами.
[частина тексту втрачена] Деякі будуть проводити електричний струм, деякі чинитимуть опір йому. Деякі увійдуть у союз із собі подібними, і ви отримаєте хімічні сполуки. Дві частинки водню та одна частка кисню, — і ми називаємо це водою. Це тому, що вони були організовані таким чином. Вони організовані так чудово, що ви можете взяти одну маленьку складну організацію, яку називають клітиною, і вона буде запліднена іншою клітиною, і через дев'ять місяців, завдяки організації ДНК, встановленій високорозумним Небесним Батьком, цей початок розростеться до трильйонів клітин, і це буде названо людською істотою — у суворій відповідності до плану! Якщо ви усвідомлюєте можливості цієї організаційної структури, ви перейметеся почуттям поклоніння перед нашим Небесним Батьком, яке вам буде нелегко забути.
А тепер дозвольте мені показати вам диво. Ви бачите цю руку, створену з пороху. Якщо ви хочете побачити чудо інженерної думки та божественної сили — воно у цій руці. Це зроблено із праху! І наш Небесний Батько може розмовляти з усіма цими маленькими розумами, і Він може знову перетворити їх на порох — миттєво. Або Він може сказати їм — Він може сказати руці Мойсея: "Діти Мої приготуйтеся прийняти організацію руки, наполовину — не повністю, а наполовину — ураженою проказою! Мойсей, сину мій, поклади руку в пазуху". І він кладе свою руку в пазуху, і Господь каже: "Діти мої, вперед! Мойсей, вийми руку!" Проказа! Невиліковна! Повернення на порох! "Мойсею, поклади знову руку твою в пазуху". Тоді Господь каже: “Тепер, діти мої, всі на місцях, як були раніше. Вийми руку, Мойсею!" А-а-а-а!! Бездоганно чисте, здорове, рожеве тіло. Це диво Боже. Ваші діти це диво, і чи не вперше ми починаємо це усвідомлювати?
Мойсей біля Неопалимої Купини (фрагмент), Марк Шагал
Ну добре, а як діє ця Спокута? Дивіться, як спрацьовує цей принцип. Отже, ви розум, і ви здатні виявляти таке глибоке співчуття та співпереживання, що припиняєте вимагати отримання кожної крихти, яка належить вам за законом.
ВИ ПРИПИНЯЄТЕ ВИМАГАТИ ОТРИМАННЯ КОЖНОЇ КРИХТИ, ЯКА НАЛЕЖИТЬ ВАМ ЗА ЗАКОНОМ
Ви помітили це у собі? Це спрацьовує! Насамперед — наступний принцип. Їм (розумам) необхідна особистість нескінченна, як говориться в Алмі 34, хтось нескінченно улюблений. "Безконечно улюблений" означає "того, кого люблять усі, хто визнаний усіма". Отож один із духів настільки піднесений, що є Першим Радником у Першому Президентстві Небес. Він настільки шанований, що коли Батько бажає зробити щось, Він звертається до цієї Особи, і ця Особа потім говорить усім розумам, що робити, і Його знають на ім'я "Слово". Він Той, через якого передається слово. Усі люблять і поважають Його — саме так, як люблять та поважають Батька.
І Ми доручимо це Йому. Його нескінченно люблять. Він зійде у Друге Буття і проживе досконале життя, не вчинивши жодного злочину, заслуживши право повернутися до Батька; рід людський намагатимуться "привести до тями", а Йому доведеться страждати настільки жахливо, що маленькі розуми всього Всесвіту обуряться. Це було настільки жахливим — страждання, яке Він зазнав! Вони любили Його, як говориться в Книзі Мормона. Навіть елементи земні не могли винести цього і трясли планету, поки "все обличчя землі" на півночі не змінилося. Самі стихії заволали проти цієї жахливої тортури, якої піддавався Той, кого вони любили. І все це було частиною Плану. У цьому й полягала місія Ісуса Христа. Його страждання були настільки великі, що коли Він прийде і попросить за тих, хто намагався щосили (це називається покаянням), ці маленькі розуми скажуть: "За справедливістю, вони, звичайно, не мають права на повернення, але якщо Ти хочеш, то після того, що Ти виніс заради них, добре, вони можуть повернутися". Це і є Спокута.
Отже, прислухайтеся до голосів пророків, які звучать в Алмі 34. Ці пророки розуміли і широко проповідували це вчення, яке ми ніби припинили проповідувати в Церкві. Тільки прислухайтеся до цього твердження. Алма 34:15. "І так Він принесе спасіння усім тим, хто повірить в Його імʼя; це й буде метою цієї останньої жертви, викликати надра милості, яка перемагає справедливість".
Милосердя. Чиє милосердя? Наш Небесний Батько ніколи не припиняв ставитися до нас з милосердям. Це ж Його план. Нам не потрібно пробуджувати милосердя в Ньому! Милосердя необхідно створити у тих, хто потребує правосуддя. Ось де необхідно порушити милосердя, "яке перевершує правосуддя (тобто вимоги правосуддя) і дає людям засоби мати віру, яка веде їх до покаяння". "Таким чином, милосердя може задовольнити вимоги правосуддя, оточуючи тих, хто кається руками спасіння, тоді як той, хто не живе вірою в покаяння, піддається всьому закону вимог правосуддя; тому тільки для того, хто має віру в покаяння, виконано великий план викуплення". А зараз я з вашого дозволу звернуся до УЗ 45:3, а ви послухайте, що Спаситель говорить про це. "Послухайте Того, Хто є заступником перед Батьком, Хто захищає вашу справу перед Ним, — Кажучи: Батьку, подивись на страждання і смерть Того, Хто не вчинив ніякого гріха, Кого Ти так уподобав; подивись на кров Твого Сина, яку було пролито, кров Того, Кого Ти віддав, щоб Тебе було прославлено. Отже, Батьку, помилуй цих Моїх братів…» Зверніть увагу на Його слова. "...Помилуй цих Моїх братів, які вірять у Моє імʼя…» Він не заступається за тих, хто не вірує. Він не може. Це не дозволено, це порушило б правосуддя. "Отже, Батьку, помилуй цих Моїх братів, які вірять у Моє імʼя, щоб вони могли прийти до Мене і мати вічне життя". І Отець може це зробити, не перестаючи бути Богом. Завдяки чому? Милосердю!
Хочу навести приклад того, як це діє. Під час Громадянської війни у США один дев'ятнадцятирічний солдат заснув на посаді. Ціла військова частина армії сіверян була стерта з землі на цій ділянці. Він втратив багатьох найкращих друзів — і все через те, що заснув і ворог застав їх зненацька саме на цьому фланзі укріплень. Він вижив у цьому бою, став перед військовим трибуналом і був засуджений до смерті через повішення за недбале ставлення до свого військового обов'язку і сон на посту. Такий закон воєнного часу. Смертний вирок і наказ про його виконання лягли на стіл президента Лінкольна, і він був готовий підписати їх. Багато справжніх чоловіків полегли через те, що один дев'ятнадцятирічний солдат заснув на посту.
До президента Лінкольна, — зараз я вже не пам'ятаю точно, був цей лист або особисте відвідування (не так це важливо), — до нього звернулася маленька жінка похилого віку. Мені все ж таки здається, що вона прийшла до нього особисто, але просто не можу згадати точно. І ця маленька мати сказала: "Коли почалася ця війна, у мене був чоловік та шестеро синів. Спочатку я втратила чоловіка, а потім синів — п'ятьох із шести. У мене залишився тільки один син, і його ось-ось стратять за недбале ставлення до військового обов'язку. Через те, що він накоїв, він почувається жахливо. Він знає, що заслуговує на смерть. Він чекає на смерть, президент Лінкольн. Але я подумала, що маючи дану вам Конституцією владу милувати, ви змогли б пом'якшити своє серце і дозволити мені зберегти те, що залишилося від моєї родини, заради мене".
Президент Лінкольн сказав: “Матусю, заради вас я помилую цього сина. Я благаю Бога, щоб він вижив у цій війні і був благословенням для вас до кінця вашого життя".
Ви бачите, як діє співчуття? Бачите, воно повністю долає вимоги правосуддя. Ніхто, дізнавшись про клопотання цієї маленької матері, не дорікнув президентові Лінкольну за те, що він скористався своєю владою і помилував хлопця. Саме так і з нами.
А тепер я, з вашого дозволу, зупинюся і поставлю таке запитання: "Що являє собою розум? Що таке розум?" Правду кажучи, ми до кінця не знаємо цього. Це якась чудова, самосвідома вічна маленька сутність, яка каже: Я є!
Ви можете побачити тут Клеона Скаузена. Він втратив волосся і набув солідності, але те, що ви зараз розглядаєте, є щось, що я скину з себе одного прекрасного дня. Після цього ви мене не впізнаєте. Все, що раніше було темно-русявим і кучерявим, буде виглядати трохи інакше. Так чи інакше, це насправді не я, а моє. Це не я, це моє. А місцезнаходження маленького "я є", яке існувало завжди, я можу досить точно визначити. Я торкаюся свого підборіддя — і це поза і нижче за мене. Закрийте очі і торкніться свого правого вуха. Це ви? Чи це праворуч від вас? Покладіть руку на голову. Це ви чи це над вами? Цікаво, чи не так? Витягніть руку вперед і подивіться на свої пальці. Це ви чи це дуже далеко від вас?
Дивіться, "я є" розташовано ось тут, тут і є престол влади. Бажаєте знати, що таке розум? Та ось він, це і є ви! І ви один із дуже розвинених розумів. Ви настільки просунуті, що один із ваших братів на цьому рівні розвитку подумав, що вже зрівнявся з Батьком розумом і спробував заволодіти Його царством. А оті інші маленькі розуми не могли б навіть подумати про таке.
Але Батько підняв нас майже до цього ступеня. Як хвилююче, зізнаюся, перебувати тут, на цій землі. Вічності та вічності пішли на те, щоб привести нас сюди. І кожен з нас такий дорогоцінний! Наш Небесний Батько каже: "Якщо ви бачите, як один з них намагається видертися нагору, але з'їжджає вниз, а потім знову дереться і знову з'їжджає, працюйте з ним, і, якщо знадобиться, прощайте його «до 77 разів». Поки він намагається, стійте поряд — підштовхуйте його вгору!" Є шанс, що, зрештою, ми дійдемо до вершини. Хто знає, а раптом на ваших очах народжується новий Алма молодший?
[кінець плівки]...ближче до вечора вони збираються на останню вечерю, вони їдять від великоднього ягня. І Він дивиться на них і каже: "Один із вас зрадить Мене". Петро каже Іванові: "Ти найближче, запитай Його, хто!" Отже Іван Улюблений звертається до Нього: "Господи, хто це?" І Спаситель шепоче у відповідь: "Той, кому Я, вмочивши шматок хліба, подам". І Він бере шматок хліба, мачає його в підливу, передає його Юді Іскаріоту і каже: "Юдо, що робиш, роби швидше". І Юда піднімається і виходить. Цікаво, чи він підозрював, що Ісус підозрює його? Ми не знаємо, але вважаємо, що він не підозрював. Він уже отримав тридцять срібняків, він уже погодився зрадити Христа. І він вийшов і пішов зустрітись із міськими старійшинами.
"Єгова створює небо і землю", Уолтер Рейн
І Ісус, як каже Писання, почав журитися і тужити, а потім Він піднявся і промовив ту прекрасну молитву Первосвященика, записану в Івана в 17 розділі, в якій Він благає Батька благословити цих. "Щоб усі ці люди єднались у вірі й жили так, як Ти, Отче — в Мені, а Я — в Тобі". І Він сказав: "Та не тільки за них Я благаю, а й за тих, що ради їхнього слова ввірують у Мене, щоб були всі одно".
Переносячи найбільше страждання і муку, Він клопотав цією молитвою. "Тепер, - сказав Він, - відійдемо, Мені треба помолитися". І Він пройшов від тієї частини міста, де жила біднота (ми припускаємо, що це відбувалося саме там), через храмову площу, через Золоті ворота, розташовані на східному краю міста, далі вниз, до потоку Кедрон і вгору, на вершину Елеонської гори. (Ми будемо там через два тижні, і там ми завжди розповідаємо цю історію. Коли ви знаходитесь там серед олив увечері… це дуже слушне місце, щоб розповісти цю історію — або одне з таких місць, тут у нас теж слушне місце). Але все ж таки там дуже, дуже особливе місце для того, щоб розповісти про це. І коли Він прийшов туди, вже стемніло, вже було зовсім темно, і, прийшовши, Він сказав восьми Своїм учням залишитися біля воріт. Він узяв Петра, Якова та Івана, і повернувся в гай, і залишив їх у дозорі, і пішов ще вище схилом гори в гай, і, очевидно, тільки Іван залишився не спати. І Іван чув, як Він упав на землю, не схилив коліна, а - сказано - "упав долілиць" на землю, розпластавшись, і сказав: "Отче, якщо на те воля Твоя, нехай обмине Мене ця чаша. Але хай збудеться не те, чого Я хочу, а те, чого Ти бажаєш". Його слова означали: "Батько, Ти — Бог, Ти всемогутній, все можливе для Тебе. Не змушуй Мене пройти через це. Ти зможеш зробити це в інший спосіб". І ангел, що з'явився, щоб служити Ісусу, безперечно пояснив Йому щось, про що Він забув… Він забув про своє доземне буття. Він був народжений, щоб постраждати та померти! Ангел, мабуть, сказав Йому — навіть, мабуть, безперечно сказав, хоча це не дійшло до нас; але я б зовсім не здивувався, якби виявилося, що було сказано приблизно таке: "О, Єгово, Сину Божий, Ти не повинен робити цього, якщо Сам не забажаєш, але Ти повинен знати, що якщо Ти не виконаєш те, що доручено Тобі, Батько втратить не тільки цю сім'ю — всю цю сім'ю, — а й усе творіння, пов'язане з нею. Планети, рослини, тварини — все до чого Ти доклав Свою руку, що творить, буде втрачено для Батька і повернеться в хаос і зовнішню пітьму, звідки воно прийшло". Тому що, коли ангел перестав служити Йому, Ісус сказав: "Хай буде воля Твоя". І Він став потіти краплями крові; судини, що несуть струм Його життя, не могли більше утримувати в собі цю течію, і вона пробивалася через потові залози у вигляді великих крапель крові. Яку агонію Він пережив тоді! Ні ви, ні я не змогли б винести цього. Ми не маємо жодного уявлення про те, наскільки жахливо це було. Але Ісус відкриває нам розуміння того, на що це було схоже, у 19 розділі УЗ, починаючи з вірша 15:
"Отже, Я наказую тобі покаятися — покайся, щоб Я не покарав тебе жезлом Моїх уст, і Моїм гнівом, і Моєю люттю, і щоб не були твої страждання тяжкими — наскільки тяжкими, ти й не знаєш, наскільки винятковими, ти й не знаєш, так, як важко їх зносити, ти й не знаєш. Бо знай, Я, Бог, вистраждав це за всіх, щоб їм не страждати, якщо покаються; Але якщо вони не покаються, вони повинні страждати саме так, як Я; Таким стражданням, яке примусило Мене, Самого Бога, найвеличнішого з усіх, тремтіти від болю і кровоточити кожною порою, та страждати і тілом, і духом — і Я хотів, щоб Я міг не пити з цієї гіркої чаші і відсахнутися — Проте слава нехай буде Батькові, і Я скуштував і закінчив Свої приготування для дітей людських".
"Що ж, тепер чи приймете ви це? Чи дасте ви Мені стерти ваші гріхи? Я можу. Якщо ви будете слухняними настільки, що покаєтеся, Дух виправдає вас і Я освячу вас. Я зробив це! Не проморгайте цю можливість для себе! Не промовляйте імені Божого даремно. Я зробив це для вас! Прийдіть до Мене. Пам'ятайте: прийдіть до Мене!…" Ну, а після цього, як ви пам'ятаєте, прийшов Юда з солдатами, і Ісус чув, як він наближається. Він спустився і знайшов трьох міцно сплячих апостолів. Ми не знаємо, що ще могло статися тоді. Іван не міг не заснути. Він надто втомився.
До них наближався Юда. Стояла ніч, і вони мали світильники. Вони бачили Ісуса на храмовому майдані, але тепер стояла ніч. Вони хотіли діяти напевно та взяти того, хто їм був потрібен. Кого б вони не схопили, всі інші негайно розбіглися б. Тому Юда підійшов до Нього, обійняв, поцілував і сказав: "Вітаю Тебе, Вчителю". І Спаситель глянув на нього і сказав: "Юдо, ти зраджуєш Сина Людського дружнім поцілунком?" Тоді солдати закричали: "Хапай Його! Хапай Його!» І всі розбіглися.
Там був один юнак, який ледве встиг прибігти, щоб попередити Спасителя. Ймовірно, він прокинувся, і ми думаємо, це був Марк, бо він єдиний, хто згадує про це в Євангеліях. Маленький Іван Марк, хлопчик. Він загорнувся в покривало, і примчав, мабуть, щоб попередити Спасителя. Можливо, він навіть бачив, як сюди йшли солдати. Це наше припущення. Але так чи інакше всі учні розбіглися, а цей юнак залишився стояти, не знаючи, що ж тепер робити. Вони схопили Спасителя; він, мабуть, прибіг надто пізно. І вони схопили його, а він, залишивши покривало в їхніх руках, утік у ніч. То був Марк. Ми думаємо, що це був маленький Іван Марк, і ми думаємо, що він з'явився, щоб попередити Спасителя.
Потім Спасителя повели в дім Анни, і ви пам'ятаєте, яку жахливу ніч Він провів. Ви пам'ятаєте триразове зречення Петра. Петро був приголомшений. Він ніколи не простить собі тих зречень. І цього ранку відбудеться беззаконний суд перед Синедріоном. Вони не можуть вбити Ісуса без санкції Пілата, і вони ведуть Його до Антоніуса, великої фортеці, розташованої по сусідству з храмовою площею і названою так на честь Марка Антонія. Це праворуч від храмової площі. І прямо на цю відкриту площу вони приводять Ісуса і передають Його Пілату. І той намагається викликати співчуття в їхніх серцях, піддавши Його бичуванню й одягнувши Йому на голову терновий вінець. І кров тече Його обличчям, і Його одяг насичується кров'ю, і Пилат виводить Його і вимовляє латинську фразу, що згодом стала афоризмом: "Ecce Homo" — "Се, Людина". А вони кричать: "Розіпни Його! (Цього мало!) Розіпни Його!"
“Принесіть мені води. Дивіться, Я вмиваю руки від цього суду". "Розіпни Його!!" І вони повели Його, давши хрест, і Він ніс Його доти, доки Його розбите тіло могло виносити біль. І ось вони приводять Його на Череповище, і там вони вбивають у Нього цвяхи — спочатку в долоні, потім у зап'ястя, а потім у ступні — і споруджують хрест. По обидва боки від нього розіп'яли розбійників.
Земля здригнулася і продовжувала час від часу здригатися, і небо затягнуло темрявою опівдні, і темрява тривала до трьох годин пополудні. А в цей час в Америці весь континент і всі морські острови перебували в бурхливому стані.
Ближче до кінця Він вигукує: "Спрагну!" Вони змочують оцтом губку — це мало б пом'якшити біль. Він дивиться вниз і каже: "Іван, ось — твоя мати. Мати, ось — твій син". Ймовірно, Йосип на той час уже помер. Сенс Його слів: "Іван, подбай про Марію, Мою матір!" А присутні докучають, знущаються, звинувачують. "Зійди з хреста! Зціли себе!" Все це в 108 Псалмі, все це бачив Давид. Він навіть знав, які саме слова промовить Ісус. І ось, агонія стає майже нестерпною, і вже відчувається наближення сутінків, і вони вже зібралися перебити гомілки розіп'ятим, щоб наблизити смерть — і несподівано Ісус глянув у небеса і заволав: "Елої, Елої, лама савахфані" — "Боже Мій, Боже Мій, ! Нащо Ти залишив Мене?"
Дух Божий зовсім покинув цю Людину, залишивши Його висіти на хресті на абсолютній самоті! Але тільки на якийсь момент, і Дух Божий знову увійшов до Нього могутньою хвилею, щоб сказати: "Сину Мій, Я тут. Ти зробив це!" Він підняв своє обличчя і вимовив: "Здійснилося!"
І Він пішов із життя. В цей момент Ісус став Христом! Він зробив те, що було необхідно для того, щоб подолати вимоги правосуддя, щоб ми змогли повернутися. Він зробив це! І тепер, повноважно розпоряджаючись великою силою, яку Він придбав у Собі, через три дні і ночі Він отримає Своє тіло оживленим, воскреслим, очищеним і прославленим.
І як хвилююче уявляти, як Марія Магдалина прийшла і притулилася до стіни гробниці. Ми думаємо, що знаємо місцезнаходження цієї гробниці. Ми не впевнені повністю, але вона повністю відповідає опису. Вона знаходиться прямо біля підніжжя пагорба, описаного Спасителем, а там це єдина гробниця. Ось вона притулилася до стіни, і вона вже знає, що хтось украв тіло, і вона сподівається, що, можливо, це садівник, і, побачивши цю людину крізь сльози, вона каже: "Шановний добродію, якщо це ти виніс Його, то скажи, куди поклав тіло. Я заберу Його". І Той, Хто стоїть перед нею, каже: «Маріє!» Вона дивиться на нього і каже Йому: "Раввуні!" Він каже: "Не торкайся до Мене, бо Я ще не зійшов до Отця. Але йди до братів Моїх" (Іван 20:17). Йдеться про Ісусових учнів. "Та їм розповіж: Я йду до Свого Отця й Отця вашого, і до Бога Мого й Бога вашого!" І Він пішов.
Ось і вся Великодня історія.
Авраам та Ісак, Ян Лівенс, 1637
Як же страждав наш Небесний Батько тієї ночі в Гефсиманії, коли Його Син лежав на листов'ї під оливами і говорив: «О, мій Батьку, якщо це можливо, нехай мине мене ця чаша!» Як глибоко страждав у той момент наш Небесний Батько! Він хотів, щоб принаймні один із Його дітей тут на землі пізнав, що Він пережив тієї ночі. І Він сказав нашому великому предку Авраамові: «Я хочу, щоб ти взяв свого улюбленого сина на вершину гори Моріа і приніс його Мені в жертву».
"Чому?! Все своє життя я вчив не приносити людських жертв! Мого сина? Якому Ти обіцяв відновити потомство, багате, як піски морських узбереж?! Мого єдиного сина та спадкоємця?? Мені вбити його? І спалити??" І, не сказавши нічого Саррі, він бере юнака, якому, мабуть, ще не виповнилося й п'ятнадцяти років на вершину гори Моріа. І Йосип Флавій, який мав доступ до всіх книг, що зберігалися у храмі, пише, що Авраам сказав своєму синові: "Дитино моя, ти ніколи не з'явився б у мене, якби Бог не дарував твоїй матері особливого благословення. І Він, пославши тебе до мене, тепер просить, щоб я відправив тебе назад. Не через хворобу, війну чи старість, але як жертвопринесення Йому рукою твого рідного батька. І тепер я посилаю тебе до Нього". Він заніс ножа. О, яке страждання переживав цей батько!
І в Книзі Якова 4:5 з Книги Мормона говориться, що це було зроблено, щоб символізувати почуття Батька та Сина. Особливо ж це було зроблено, щоб хоча б один смертний батько мав уявлення про біль і муку тієї Гефсиманської ночі, коли Ісус говорив: "Отче Мій, якщо це можливо, хай обмине Мене ця чаша страждань".
Я закінчуватиму. Ви починаєте розуміти це прекрасне вчення, ту саму основу, про яку говорив Президент Кімбол на зборах священства, а саме: розуми у Всесвіті і той факт, що Бог перестав би бути Богом, якби втратив їхню довіру.
Ми ніколи не дивилися на ці істини відновленої євангелії під таким кутом зору. Як говориться в Книзі Якова 4:12, чому б нам не говорити більше про Спокуту? Так, ми говоримо про Воскресіння. Але чому б нам більше не говорити про Спокуту? І я думаю, ви погодитеся, що ми не говоримо про те, на чому насправді ґрунтується Спокута. Ми говоримо про Спокуту як доведений факт, ніколи не намагаючись простягнути руку до цих знань і сказати: "Батьку наш Небесний, я думаю, що трохи розумію. Думаю, я розумію".
Я не знаю, як це знання подіяло на вас, але я, завдяки йому, почав любити мого Небесного Батька, як ніколи раніше...
Він любить мене так само сильно, як любить Сина. Йому довелося пройти все це, щоб дати мені шанс знову жити з Ним. І я навчився любити свого Спасителя, як ніколи раніше не любив Його. Тепер я знаю, що саме ці дві чудові Людини зробили для мене і вас, для моїх дітей і для всіх людей у світі — для планети, на якій ми живемо, і для тих прекрасних речей, якими Він благословив нас. Всі вони були б втрачені, якби ці дві прекрасні Особи не зробили те, що зробили. Я люблю Їх за це.
Я свідчу вам, мої брати та сестри, з глибини свого серця, що Ісус є Христос. У нас є Небесний Батько, який любить нас. Спокута справжня. Спокута працює. Є Воскресіння. Є прощення гріхів. І хоча наші гріхи, як багряне, якщо ми щиро покаємося, все може бути відновлено і повернено нашому Небесному Батькові, очищеним добіла, як сніг.
Я благаю, щоб наш Небесний Батько допоміг нам, щоб ми не підвели Його, щоб ми не зрадили Христа. Будьте добрими місіонерами, і ми поширимо цю звістку серед наших ближніх і донесемо її до кожного цінного Божого чада, де б ми не зустрілися. Діти нашого Небесного Батька заслуговують на всі благословення і переваги, які ми можемо їм дати. Ми не можемо взяти їх швидше, ніж вони хочуть, але кожна врятована душа благословить нас понад будь-яку міру, про яку ми можемо мріяти.
Дозвольте мені залишити вам своє благословення і молитву за те, щоб ми були гідні як спокути Ісуса Христа, так і євангелії, яку Він відновив для нашого спасіння. Це моя молитва в ім'я Ісуса Христа, амінь.
Цю історію нам надіслали з Сіетлу, штат Вашингтон. Вона описує документальну подію, яка відбулася в 1994 році. Ллойд Гленн розповдає про навколосмертний досвід свого трирічного сина.